בן-אבו, חיים
חיים, בן סול ויצחק ז"ל, נולד ביום י' באדר תש"י (27.2.1950), בטנג'יר שבמרוקו ועלה ארצה בשנת 1961 יחד עם אמו ואחיו, לאחר שהתייתם מאביו כשהיה בן שש. עד שנתו האחת-עשרה למד חיים בית-הספר "אליאנס" שבעיר הולדתו וכשעלה ארצה סיים שנת לימודים אחת בבית-הספר היסודי "מגינים" בקרית-שמונה. אחרי-כן נשלח על-ידי עליית הנוער לפנימייה של בית-הספר "עמל" שבקרית-עמל. בתום בחינות הסקר עבר לקיבוץ "אפיקים" והמשיך את לימודיו בבית-הספר התיכון "עמל". שם הצטרף לחברת הנוער "גונן" וסיים את הכשרתו במקצוע החרטות. חיים היה צעיר ער ופעלתני והשתתף בכל פעילות חברתית וספורטיבית בחברת הנוער במקום. הוא צעד בכל צעדות-הגליל ושחה במשחי-הכינרת, היה כדורסלן מצטיין ושחיין נלהב. הוא השתתף בכל פעולות הגדנ"ע והיה חבר בלהקת שיר-ומחול של בית-הספר "עמל". כמו-כן מצא פורקן לנטיותיו האומנותיות בעבודות פיסול. חיים גויס לצה"ל במחצית נובמבר 1967, יחד עם שאר חבריו לגרעין "גונן". הוא הוצב לחיל-השריון ועבר בהצלחה רבה את אחד הקורסים הראשונים של טנקי שלל בשירות צה"ל. עקב תפקידו החיוני ביחידתו, נקרא חיים לפעולות רבות ושונות והשתתף בפעילות מבצעית של השריון, בשמירת הקו לאורך תעלת סואץ ועוד. את חופשותיו הקצרות בילה תמיד בחיק משפחתו בקרית שמונה, למרות שהדבר היה כרוך בנסיעות ארוכות ומעייפות מן הדרום הרחוק אל הקצה הצפוני של המדינה. הוא היה מגיע הביתה בשעות המאוחרות של יום שישי, ישן שעות רבות בשבת וביום ראשון חוזר ומתחיל את דרכו הארוכה דרומה. לאחר ששוחרר חיים משירות החובה, החל לעבוד כמסגר בקיבוץ מנרה, כדי להתבסס מבחינה כלכלית ולשאת לאישה את הנערה שאהב. כשפרצה מלחמת יום-הכיפורים, גויס חיים יחד עם חבריו ונשלח עם כוח השריון לחזית באזור תעלת סואץ, שהכיר אותו ככף ידו מימי שירות החובה. באחת ההפגזות אף נפצע, אך לא הודיע דבר למשפחתו, כדי שלא להדאיגה. ביום ב' בשבט תשל"ד (28.1.1974), נהרג חיים בעת מילוי תפקידו והובא למנוחת-עולמים בבית-העלמין בקרית-שמונה. השאיר אחריו אם, ושמונה אחים ואחיות. במכתב תנחומים ששלח למשפחה השכולה, ציין מפקדו את כישוריו וכשרונותיו של חיים והוסיף כי "נפילתו של חיים היא אבדה גדולה לא רק למשפחתו – אלא גם למפקדיו ולחבריו ליחידה". משפחתו תרמה ספר-תורה לבית-הכנסת המקומי, להנצחת זכרו.